– Félek, – mondta Jé.
– Mitől?
– Nem tudom, csak ez az érzés, itt belül. Félelem, azt hiszem.
– Nem vagy biztos benne?
– Nem tudom. Amikor Zére gondolok, és a feladatra, mindig ezt érzem.
– Nincs okod rá. Zé senkire nem haragudott meg. Szigorú az igaz, de még nem bántott senkit, mert nem tudta végrehajtani a feladatot.
– Én nem vagyok olyan biztos ebben. Egyszer megpróbáltam megérteni, hogy miért kell mindenkinek átesni ezen a próbán. Vannak, akik nem képesek megtenni. Azok sem lehetnek kevésbé alkalmasak, csak képtelenek rá, hogy ezt megtegyék.
– Rosszul látod. A feladat mindenkinek fontos. Csak így lehetsz te is utas, ha megteszed.
– Igen, azt hiszem, igazad van. Mondd Té, te elsőre megtetted?
– Igen, megtettem. Nem is volt olyan nehéz.
– Mi lesz, ha nem sikerül?
– Sikerülni fog. Tudom.
Jé felállt. A tűz még égett, de már nem volt ereje. Té nézte egy darabig a parazsat, aztán határozott mozdulatokkal taposni kezdte. A lángok egy pillanatra fellobbantak, majd lassan kihunytak. Hosszú, és vékony füstcsík szállt fel az égre. Korom sötét lett.
Té elővette a lámpáját, és belekarolt Jébe. Lassan, óvatosan elindultak az űrhajó felé. Aludni kell, csak úgy sikerülhet, ha kipihenik magukat. Korán reggel Té főzött egy kávét, és felébresztette Jét. Eljött a nagy nap, a feladat végrehajtásának napja. Tudták, nem hibázhatnak, Jének elsőre meg kell tennie, és szintidőn belül. Té kinyitotta szekrényt, és kivette a kis dobozt, amiben a tárgy volt. Jének mindössze két perc állt a rendelkezésére. Tudta, ha hibázik, nem lehet utas. Legközelebb hét év múlva tehet újabb kísérletet. Érezte, annyi ideje már nincs.
Kivette a tárgyat a dobozból, és a bal kezébe vette. Jobb kezét felemelte, várta a jelet. Té lenyomta a stoppert, és intett. Azonnal elkezdte a tekerést, gyors mozdulatokkal forgatta a tárgyat. A keze egy pillanatra sem állt meg, csak akkor emelte fel, amikor elkészült. Egy perc, huszonhét másodperc, és mind a hat szín a helyére került.
– Utas lettél te is – kiáltott fel boldogan Té, és átölelte Jét. – Holnap jön értünk a nagy hajó, és visszamegyünk a földre.
– Nem is volt olyan nehéz, – mondta Jé, és hálásan nézett Tére. – Negyven év után újra otthon.
6 hozzászólás
Kedves Janó!
Nagyon izgalmas sorok, de nem kapok választ. Hová kerül a hat szín, és mi a szerepe? Fényszínekre gondoljak, vagy jelenetek színterére?
Nem kötözködni akarok, valóban érdekelne, mire gondoltál.
Szeretettel:
Ylen
Kedves Ylen!
Lehet, hogy a Te generációd nem ismeri a Rubik-kockát?
Köszönöm, hogy olvastad, és várom észrevételeidet más írásaimmal kapcsolatban is.
Szeretettel,
Janó
Kedves Janó,
dehogy nem! Ez épp eszembe se jutott. Így már értem, és nagyon tetszik a sztori!
Szeretettel:
Ylen
Kedves Ylen!
Arra céloztam, hogy fiatalságod okán nem ismerheted ezt a játékot, hiszen, ma már az elektronikus szórakozás korát éljük a neten. Én magam nem játszom. A számítógép munkaeszköz volt számomra, és még ma is a tájékozódás, az ismeretszerzés, és a szórakozás eszközének tartom, és leplezem ügyetlenségemet a játékokban. Szeretnélek közelebbről megismerni, gondolom, az írásaidon keresztül tehetem meg, elsősorban.
Szeretettel,
Janó
És ami még lemaradt.
Ylen
"Té kinyitotta szekrényt, és kivette a kis dobozt, amiben a tárgy volt." -innen vagy egy "a" hiányzik, vagy egy birtokos jelző.
A történet kissé általános, így nem értem, hogy miért scifi? Ugyanis az "űrhajó"-kifejezésen kívül nem sok minden utal a különlegességre. Ez ma már általános, hiszen ha úgy vesszük a nasa-nak, meg az oroszoknak is akad belőle bőven.
Persze ott van, hogy haza szeretne menni, ami akár utalhat arra, hogy egy "másik bolygón" játszódik a történet, de alapjában véve ez még kevés. Az pedig, hogy végül sikerült az, amire készült, nem túl nagy csattanó egy novellában.
Véleményem szerint sokkal hatásosabb lenne picit megspékelve. Esetleg, ha odaírod elé, hogy "részlet", akkor már mindjárt más szemmel közelíti meg az olvasó.
Az, amit leírsz az jó, csak minden téren picit kevés. Árulj el többet a környezetről, a karakterek fizikai megjelenéséről, vagy az érzelmeikről. Rövid novellát is lehet izgalmassá tenni, csak kisebbet kell harapni. 😉
Üdvözlettel: P.