Elég volt csupán egyetlen rossz döntés az életben,minek az ára a Kaszás lett.
A végén csupán egy formátlan test,egy élő halott volt,de még mindig a barátnőm.
Év ezredek óta ő volt csupán senki más,és míg élek ő mindig velem lesz.
A sebemet nyalogatom mint az árva kiscica,kinek elveszett a mamája.
Szívem egy rész Ninjáé örökre!
Most még nem látom a kéklő eget,most még borult fekete felhő takarja el az égen a napsugárt.
De az idő,mint minden sebet,ezt is begyógyítja.
Hisz az emlékek nem vesznek oda,ugye?
Te kegyetlen Kaszás az emlékezetet,ugye még meghagyod nekem?
Szerethetem,kis barátnőm?Még így is,hogy nincs velünk!
Búcsúzom drága te kedves,az egyetlen,barátnőm.
Ég veled.
2 hozzászólás
Kedves érzékinő!
Kicsit féltem elolvasni az írásodat, hiszen a cím is okat sejtetett…, hogy ez bizony nagyon szomorú lesz.
Most, hogy elolvastam, egy csomó érzés kavarog bennem. Egyrészt nagyon sajnálom ami veled történt…, de azt gondolom, hogy az első komoly lépést megtetted, hiszen írsz róla, s ha most még nem is érzed, azt hiszem idővel ez mégiscsak sokat segít.
Ami a technikai részét illeti: Sok szép képet jelenítesz meg, melyek önmagukban is értéket képviselnek. Ezen képek összefűzése néhol még kicsit nehézkes. De azt gondolom, hogy a téma súlyossága is lehet oka ennek illetve az, hogy egyenlőre sok kimondatlan érzés kavarog benned, és a cél talán nem is a rendezettség volt, hanem sokkal inkább a szavak kimondása.
Csak így tovább!
Az írásodhoz gratulálok!
Szeretettel: A.
Láttad a Híd Therabitia földjére című filmet? Az is erről szól. Szívfacsaró, de nagyon szép történet!
Üdv.: Phoenix